Paul ! Nu ai de ce să fugi !
Dacă mă auzi, vreau să țipi cât de tare poți.
Nu ești în siguranță.
Paul !
Haide ...
Ajutor !
E timpul să dormi, Paul.
CRESCUȚI DE LUPI Episodul 4
Lăsați-mă jos.
Căpitane, e vreo problemă ? Lăsați-mă jos.
Credeam că asta e o planetă virgină, fără civilizații anterioare.
Asta e o creație inteligentă. Are simetrie.
Are 5 vârfuri, ca în profeție.
"Le veți recunoaște după forma și numărul lor."
"Templele de pe Pământul Sfânt,"
"unde Sol a ascuns răspunsurile la Tainele Mitraice."
- Tainele ... - E cald.
Scoateți-vă mănușile. E cald, se simte.
Puterea lui Sol vine dinăuntru.
E cald.
Copii, nu deschideți ochii. Sunt armată.
Mamă, trebuie să știi că tata ne-a salvat.
A fost foarte util și ne-a ajutat să ...
Bântuia pe lângă navetă.
E ușor agresiv. Încă n-am hotărât ce să facem cu el.
Ce părere ai, Mamă ?
- Te las pe tine să decizi. - Un răspuns neobișnuit pentru tine.
Tată, îmi cer scuze pentru criticile mele.
Am greșit când ți-am zis că bunătatea ta ne pune în pericol.
N-ai greșit, Mamă. Purtarea mea i-a pus în pericol pe copii
și era să-l coste viața pe Campion. Mă tem că, în ciuda amabilității tale,
îți pierd respectul. Și îmi pierd și respectul de sine.
L-am pierdut pe Șoarece în groapă. Apoi, am tot căzut
și am crezut că voi arde. Iar ea m-a salvat, Necromanta.
Toți am fi morți fără Mama și fără Tata.
Androidul a apărut doar fiindcă noi ne-am rugat la Sol.
Te-ai purtat ca un laș. Toți am făcut-o. Mai puțin Vita.
Nu pot să cred că l-am mințit pe Tata.
Îți insulți părinții adevărați, dacă le spui așa.
Nu i-am cunoscut. Cum să-i insult ?
Ba da. Sunt în lumină, cu Sol.
Te veghează tot timpul, ca și părinții noștri.
Acolo e și șoarecele tău ? Cu Sol ?
Nu, animalele nu merg nicăieri după moarte. Moartea e sfârșitul lor.
Ce faci ? E o armă, nu-i așa ?
Parcă n-aveam voie să facem arme.
Până acum. O vom folosi să ucidem creatura,
ca s-o puteți mânca.
Nu o poți ucide.
Doar nu vrei ca noii tăi prieteni să flămânzească ...
Nu, dar voi găsi altceva de mâncare. Dă-mi puțin timp.
Eu și Mama am scotocit pădurea. Nu e nimic acolo.
Da, dar sunt înfometat. Mă voi uita cu atenție.
- Foamea întunecă judecata. - Lasă-mă să încerc, Tată.
E eternă. Moartea e eternă dacă ești animal.
Așa este pentru toate formele de viață organice, Campion.
Bine. Voi spune ce vrei.
Te rog, lasă-mă să încerc să găsesc altceva de mâncare.
E o risipă de timp și de calorii, dar, dacă te ajută să te acomodezi cu ...
Atunci, să trecem la treabă, Tată !
- Am crezut că le-ai distrus. - Îmi place să reciclez când e posibil.
Îmi pare rău că l-au păcălit pe prietenul tău android.
Tata poate fi foarte ... încrezător.
Dar asta e bine. Am avut un iubit pe Pământ,
care era opusul lui. Mă obosea îngrozitor.
Puterile mele abia au ieșit la iveală.
Și mă tem că Tata se simte necorespunzător.
Păi ... el poate face lucruri pe care tu nu le poți face ?
Uneori, e foarte amuzant.
Ai vrea să fie la fel de puternic ca tine ?
Vreau ce e mai bine pentru voi, pentru colonie, pentru copilul tău.
Vom găsi o cale să avem grijă de toți.
Ai putea folosi laboratorul mobil ca să-l duci la termen.
Cum ai făcut cu Campion și cu ceilalți.
Știi cât de norocoasă ești ?
Mi-am dorit întotdeauna să am un copil făcut de mine.
Tu ești o creatoare. Eu nu voi rămâne decât ... o creație.
Aș schimba bucuroasă locul cu tine. Mi-ar plăcea să am puterile tale.
Copiii cer deseori lucruri pe care nu le vor cu adevărat.
Eu nu sunt copil.
- Ce faci ? - Un scalpel.
Ce ? Stai ! Nu am vrut să spun că trebuie să-l scoți acum.
Mă asculți ?
E timpul să dormi, Tempest. Dormi.
Nu, nu vreau să dorm.
Vino cu mine.
E timpul să dormi. Dormi.
S-au mișcat din nou.
- Asta e. - Nu.
- Vreau doar să discut cu el. - Nu. Discut eu cu el. Bine ?
Știm ce se întâmplă când discuți tu.
Scuze, Eminență. Copiii s-au mișcat din nou. Ar trebui să ne mobilizăm.
Sol ne-a lăsat un dar. Nu putem pleca până nu îl deschidem.
Putem reveni după ce luăm copiii.
Mă doare să-ți spun asta, Sue,
dar s-ar putea să nu le fie menit copiilor să fie salvați.
Nu putem sabota misiunea din cauza celor dragi.
Te rog, nu o asculta !
Eminență, nu există cale de acces.
Rămânem aici. Utilizăm explozibilele ca să facem o intrare,
apoi, plecăm.
Nu ! Să nu cumva să distrugem ceea ce e înăuntru.
Te rog !
Foarte bine.
Căpitane, faceți o breșă. Folosiți doar unelte manuale.
Da, Eminență.
Compoziția chimică e dăunătoare omului. Potențial fatală.
- Să nu mai risipim energie și ... - Nu.
Acolo ! Văd ceva ! Mă poți ridica, Tată ?
Dacă n-o poți lua tu, nu e o sursă viabilă de hrană.
- Deci ? - E digerabilă.
- Da ? Zi ! - Compoziția e favorabilă.
- Da ? - Are valoare calorică.
Ar putea funcționa ? O putem mânca ? Astfel, nu vom mai ucide creatura.
E necesară o analiză mai riguroasă la navetă. Dar arată promițător.
- Poți să te uiți la mâna mea ? - Da, sigur.
E o piesă bună.
Am avut un accident grav pe Pământ. Îmi tot înțepenește.
Trebuie doar îndreptată.
Când te gândești că ai părăsit Pământul fără să știi medicină,
iar acum ești ultimul medic pământean ...
Sol îi ajută pe cei care se ajută singuri.
Chiar crezi că nu ne va judeca dacă lăsăm copiii să moară ?
Soțul meu e gata să conducă atacul. Jur că nu va da greș !
E mai bine ?
Da.
Te vei gândi la ce am spus ?
"Soarele s-a scufundat, umbrele nopții îți învăluie camera."
"Ne rugăm la Sol, ca lumina Lui să ne călăuzească prin întuneric."
Nu știi asta ?
Nu cred. E din Scripturi ?
Da.
- Cred că va funcționa. - Sper.
- Pot să-i dau un nume ? - Dacă vrei.
Cum se numea mâncarea de pe Pământ adorată de toți ?
- Pizza. - Da ! Îmi place numele. Pizza.
- Ce faci ? - Nimic.
Va funcționa. Va funcționa sigur.
Urme de hidrocianidă. E toxică.
Bulgări de zăpadă.
Ai decis, în sfârșit, să-l demontezi ?
Tempest a întrebat dacă poate fi reparat, ca să-i ducă fătul la termen.
- Am decis să accept. - De ce ?
A fost impregnată fără voința ei. Mai avem 6 utere sintetice.
- Dacă reparăm sistemul ... - Trauma ei e tratabilă.
Nu ar trebui să intervii în procesul natural.
E ca în vechiul proverb pământean : "Lasă natura să-și urmeze cursul."
Natura nu are un curs.
Nu sunt de acord. Dar te las pe tine să decizi.
Am decis să ucid creatura capturată.
- S-o ucizi ? - Copiii trebuie să mănânce.
Nu prea are carne, dar ar trebui să le ajungă
pentru câteva zile, până când prindem alta.
- S-o ucid acum ? - Nu. Am spus că o fac eu.
Dar eu o pot face mai rapid, fără mizerie.
Nu, Mamă. Trebuie să fiu ... mai util.
Nu vreau să vadă Campion. Îl va întrista.
Știi că are o empatie foarte pronunțată.
Da. Și, dacă nu-l învățăm să-și stăpânească aceste emoții,
ele îi vor aduce moartea.
Încetează !
Ce-i asta ?
Asta ! Nu auziți ?
Ce-i asta ? Nu auziți ?
- Nu auziți ? - Nu.
Ce se întâmplă ?
Țineți-l jos. E o bombă. Mintea i-a fost infectată de Necromantă.
Are nevoie de îngrijire ! Lasă-mă o clipă, să-l tratez !
- Ne va ucide pe toți ! - Înapoi !
Dați-i drumul ! Lăsați-mă !
Sol, ia-i spiritul înainte să cadă, ca să fie cu Tine în eternitate ...
Te rog, așteaptă !
Așteptați, am spus !
Eminență, e o cască de bruiaj. E a noastră.
Căpitane, privește !
Eminență, încerci să scapi de mine ?
N-aș apela niciodată la astfel de mizerii atee.
Atunci, cum explici asta ?
Ei bine ? Spune. Acest bărbat n-a pus piciorul pe un câmp de luptă.
Acum ne tratează pe cei care am fost de parcă am fi dispensabili.
Dacă luptam în război, nu mai puteam purta Lumina.
Toți avem datoria noastră și funcția noastră.
Dar, dacă dorești să contești legea lui Sol,
atunci, te implor, ucide-mă. Vezi unde te va duce asta.
Voia să-mi omoare soțul.
Ea are transmițătorul. Ea a fost.
Deseori se defectează când sunt desperecheați.
Nu-i nevoie să te scuzi pentru acuzațiile tale, căpitane.
Eroarea ta a fost explicabilă. Se pare că încă se poate repara.
Nu e nevoie de reparații.
Campion, oprește-te !
O eliberez. Nu te las s-o faci.
Da. M-am răzgândit. O vei face tu.
Ține-o strâns. Și, când ești pregătit,
înfige-i sulița în carne și repetă acțiunea până moare.
Va fi nevoie de exercițiu pentru a-ți stăpâni repulsia,
dar emoțiile se vor disipa cu timpul.
Vei reuși, Campion. Așa te vei maturiza.
Atunci, vreau să rămân copil.
Poate că noii tăi prieteni vor avea o altă părere.
Mamă !
Tata nu ascultă. Ne va obliga s-o ucidem. Trebuie să-l oprești.
Trebuie să învățați să supraviețuiți. E un proces natural.
Nu va fi ușor, dar voi fi lângă voi și vă voi ghida.
- Nu vă speriați. - Tată, oprește-te !
Ce se întâmplă ? De ce n-ai ucis-o încă ?
N-o voi face eu, ci copiii.
N-are rost să amâni. Ne-am putea defecta brusc.
Trebuie să știe ce să facă. Mă voi ocupa eu de asta, Mamă.
Nu-ți fă griji. N-o implic pe Tempest.
Nici pe Campion. El poate continua să mănânce plante.
Și eu vreau să-l cruț de asta, dar nu putem. Dă-mi câteva ore.
Când te întorci, totul va fi rezolvat.
Am observat niște resturi din arca mitraică în pădure.
Poate că găsesc piesele necesare pentru laborator.
Tempest trebuie hrănită. Dacă nu termini până revin, o voi face eu.
- Deci ? O eliberăm ? - Îmi pare rău, Campion.
Mamă !
Știi că e greșit. Sunt sigur. Tu ești bun, Tată.
- Bunătatea nu ține de foame. - Nu-mi pasă. Nu o vom face.
Ți-e ușor să spui. Tu poți mânca plantele.
Sunt fiu de cleric superior. Nu pot să ucid. Asta m-ar face impur.
Dar familiile militare și androizii ca tine au voie să ucidă.
Acum, toți aveți voie ... dacă vreți să supraviețuiți.
Eu și Mama vom dispărea cândva. Va trebui să vă descurcați singuri.
Nevoia de hrană va crește odată cu numărul vostru.
Deci veți începe să vânați.
Unul dintre voi să ia sulița și s-o ucidă cât mai rapid.
Omorâți-o mai repede, cât mai are ceva carne pe oase.
Am nimerit-o.
Va suferi mai mult dacă îi amânați moartea.
Pământenii au ucis animale, mii de ani, pentru hrană !
Vă voi face să încheiați sarcina asta !
Întoarceți-vă ! Acum !
Măcar tu nu ești inteligentă. Eu am murit o dată.
Moartea poate fi neplăcută când ești inteligent.
Atenție ! Simularea nu e proiectată pentru interfața androizilor.
Începe simularea.
Atenție ! Simularea nu e proiectată pentru interfața androizilor.
Bun venit, soră ! Ne vom ruga, vom venera
și ne vom ispăși păcatele comise pe Pământ.
Și, când vom ajunge pe Pământul Făgăduinței, Sol ne va răsplăti.
Bun venit, soră ! Ne vom ruga, vom venera
și ne vom ispăși păcatele comise pe Pământ.
Și, când vom ajunge pe Pământul Făgăduinței, Sol ne va răsplăti.
Ne vom ruga, vom venera
și ne vom ispăși păcatele comise pe Pământ.
Și, când vom ajunge pe Pământul Făgăduinței, Sol ...
Campion, ce faci ?
Copii, v-am zis să nu vă jucați cu acest echipament.
V-am zis iar și iar ...
Le pot repara.
- Le pot repara. - Nu poți, Campion !
Nu s-au stricat. Au murit. Toți 6 !
Iar moartea e eternă !
Ieși !
Nu le spune. Lui Gabin și Spiriei. Nu le spune ce erau.
Ieși !
Mamă, nu fi supărată pe Campion. El nu a greșit cu nimic.
Eu și Gabin am fost. Am topit bulgării de zăpadă din greșeală.
Bulgării de zăpadă ?
De ce i-ai mințit ?
- Nu știu. - Nu sunt mai mici decât tine.
Au aceeași capacitate de înțelegere ca tine.
Nu trebuia să știe. S-ar fi întristat.
- O să le spui tu ? - Nu.
Haide ! Ai zis că vrei.
De ce lucrurile trebuie să moară ?
Așa e natura. Iar natura e imperfectă.
Bravo !
Baterii. Întotdeauna sunt utile.
Acum valorează mai mult decât când trăia.
Nu știam că predau lucrurile astea la academia mitraică.
N-o fac. Războiul m-a dus peste tot.
Mai înveți mărunțișuri pe parcurs.
Mă tem că Ambrose i-a ordonat androidului să-ți facă asta.
Unii dintre noi se tem că și-a pierdut credința.
Și eu am simțit asta.
- Salut ! - Salut !
Știi versetele astea din Scripturi ?
"Soarele s-a scufundat, umbra nopții îți ..."
"Îți învăluie camera."
"Ne rugăm la Sol, ca lumina Lui să ne călăuzească prin întuneric."
Sue, nu e un verset, e un cântec de leagăn. Îl știu toți copiii mitraici.
Voiam doar să-l aud. Mă alină.
Da, și pe mine.
Lucius, ne lași puțin, te rog ?
Ambrose știe că nu cunosc cântecul ăla idiot. Știe.
Nu înțeleg de ce n-a încercat să mă omoare odată cu tine.
Nu te poate ucide. Știe că au nevoie de medic ca să supraviețuiască.
Îl omor și fac să pară că a fost un accident.
Nu, nu va merge.
Ne urmăresc prea mulți ochi. Va trebui să mergem noi după Paul.
Șansele sunt mult mai mici dacă mergem doar noi.
- E mai bine decât să rămânem aici. - Bine.
Plecăm înainte de răsărit.
Până atunci, evită să atragi atenția.
Lasă răzbunările. Ai înțeles ? Uită de Ambrose.
Da, să trăiți !
Abia dacă mai eliberează căldură.
Nu iese nimic. S-a oprit.
Știm că pereții sunt groși chiar și fără căldură.
Dacă putem intra, supraviețuim peste noapte.
Ia explozivele. Du-te !
Nu ! Vom fi blestemați dacă îi facem rău.
Noi suntem ultimii. Sol vrea să supraviețuim. Ne va ierta.
Susține-l. Altfel, înghețăm toți aici.
Haide !
Ce mai aștepți ? Pune-le.
Nu pot, Eminență. Sol e mai mare decât mine.
Dă-mi-le mie.
Ne ajută cineva să trecem noaptea ?
Promit că Sol vă va ierta.
Căpitane ...
Pune-le ! E un ordin !
Liderul nostru și-a pierdut credința !
Suntem puși la încercare și nu trebuie să cedăm !
Știu că nu ești Marcus Drusus. Dacă nu vrei să afle și ei ...
Astăzi, ni s-a arătat Sol !
Ambrose ne-a abandonat oamenii, pe copiii noștri,
iar acesta e răspunsul lui Sol. E judecata Lui !
E voința Lui.
E cald. E cald !
Te simți bine ?
Am auzit o voce.
Mamă ! De ce a durat atât ...
Tally ! Tally, tu ești ?
Stai ! Unde te duci ?
Tally !
- Nu. Sunt otrăvite. - Mănânc doar un pic.
- Ce faci ? - Nu te las s-o faci.
Te plac. Și nu vreau să mori.
Puștiule, n-o mai fă pe martirul. Mănâncă !
Nu te vom judeca, nu-i așa ?
Tally !
- Nu. - N-ai făcut nimic greșit.
E pentru binele coloniei. Acum, ceilalți nu se vor mai teme.
Avea un pui înăuntru.
Era mamă.
Era mamă ...